NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Laulu voi merkitä eri asioita eri ihmisille,
ja kun minulta kysytään merkitystä, vastaan kuulijan päättävän siitä.
Minä en kerro niiden tarkoitusta. Se voisi rikkoa illuusion.
Kukaan ei ole samaa mieltä folk-musiikin määritelmästä.
Minusta folk on prosessi, joka on jatkunut tuhansia vuosia.
Kerran zulumies tarttui mikrofoniin -
Afrikan ainoalla studiolla -
ja lauloi 13 nuottia, jotka tuottivat 15-16 miljoonaa dollaria.
KIRJAILIJA/TOIMITTAJA
Hän tai hänen jälkeläisensä eivät saaneet niistä suurinta osaa.
Tällaisia lauluja on maailmassa miljoonia,
ja hienoa on se, että moni niistä tulee tänne.
Pyydän teitä laulamaan mukana laulun, joka tulee Etelä-Afrikasta.
Minulla on selkeä lapsuusmuisto hänestä.
Äitini teki juustomakaronia ruoaksi.
Äiti oli iloinen persoona, ja hänellä oli kaunis ääni.
Hän tanssi ympäriinsä ja lauloi tuota laulua.
Hienoa!
Kuuleepa tuon laulun missä vain, karvat nousevat pystyyn -
ja alkaa odottaa viihdettä.
On vaikeaa keksiä toista laulua,
joka olisi levinnyt yhtä laajalle.
FRENDIT
MUPPETIT
LEIJONAKUNINGAS
Ja sanathan tarkoittavat:
"Leijona nukkuu, leijona, leijona."
Leijona ei ole kuollut, nukkuu vain. Se herää ja johdattaa meidät vapauteen.
Minusta oli noloa, etten tiennyt sen taustatarinaa.
Olin jo harmaantunut, kun kuulin laulun tarinan,
ja olin sokea, ennen kuin kuulin alkuperäisen 1939 vuoden äänityksen.
Rian Malan on kirjailija,
jonka esi-isät saapuivat Etelä-Afrikkaan 1600-luvulla.
Hänen sukulaisensa, DF Malan,
oli ensimmäinen National Partyn pääministeri -
ja vastuussa ensimmäisestä apartheidista, joka on varjostanut Rianin elämää.
RIANIN KOTI SUUR-JOHANNESBURGISSA
Hölmö koira.
Olen Rian Malan -
ja olen eteläafrikkalainen.
Olen kirjailija, musisoin,
juon paljon ja poltan tupakkaa.
Kahvi maistuu.
Lapsena tunsin olevani painavan taakan alla -
historian ja syyllisyyden tähden.
Malanien historia -
oli yksi syy, joka painoi nuorta mieltäni.
Tri DF Malan.
Hän oli isoisäni serkku.
Hän oli ensimmäinen apartheid-pääministeri vuonna 1948.
Apartheid rakennettiin rasismin ja valkoisen ylivallan varaan.
Minua painosti apartheidin tuoma syyllisyys ja sen monimutkaisuus.
Elääkseen sen kanssa isäni sokaisi itsensä sen tuomalta tuholta mustia kohtaan.
Mieltä osoitetaan hallituksen tiukkaa apartheid-politiikkaa vastaan.
Se muuttui väkivallaksi koko maan kiehuessa.
Varhaisin muistoni -
olen minä lukemassa Che Guevarasta.
Hänestä oli upeita kuvia baretissaan.
Päätin olevani kommunisti, ja muistan olleeni -
takapihalla kertomassa palvelijallemme Miriamille -
ryhtyväni isona kommunistiksi ja vapauttavani hänet.
Hän tavallaan...
Odotin hänen kiittävän minua.
Sen sijaan hän sanoi "ah, suka", joka tarkoittaa jonkun turhaa höpinää.
Hän oli oikeassa.
Pidin afrikkalaisista.
Hengailin heidän kanssaan -
ja kuuntelin heidän musiikkiaan.
Pidin heidän ruoastaan.
Tarina on tyypillinen klisee, mutta halusin olla joku -
mustien vapautusliikkeessä, koska se oli siistiä.
70-luvun alussa -
livahdin ystävineni kirjoittamaan graffitin -
betonipenkereeseen Empire Roadilla,
joka on Johannesburgin pääkatu.
Siinä luki: "Sano se ääneen: 'Olen musta ja ylpeä!'"
MUSTA VALTA
Paikallisessa lehdessä oli kuva teoksestamme,
ja suojelupoliisi tutki asiaa.
Siinä miljöössä oli siistiä olla pahaa imperiumia vastaan.
Etelä-Afrikassa poikien odotettiin liittyvän armeijaan -
ja taistelevan kommunisteja vastaan.
En uskonut siihen enkä uskonut apartheidiin.
Välttelin armeijaa muutaman vuoden, ja kun siitä tuli mahdotonta,
hyppäsin lentokoneeseen toukokuussa 1977 ja jätin Afrikan.
Päädyin Los Angelesiin kirjoittamaan musiikista lehtiin -
nimimerkillä Nelson Mandela.
Paperittomana en voinut käyttää omaa nimeäni.
Jos minulta olisi kysytty mitään koneeni laskeutuessa,
olisin esiintynyt omana itsenäni, valkoisena miehenä,
joka vastusti apartheidia lapsuudesta saakka.
Tiesin, miksi lähdin Etelä-Afrikasta.
Lähdin, koska rotuasiat tuntuivat ratkaisemattomilta.
"Näitä on mahdoton ratkaista, ja tässä maassa syttyy rotusota."
Enkä halunnut olla osa sitä, koska olen pelkuri.
Olin lähes 30 viimeisen taistelun käynnistyessä syyskuussa 1984.
Mellakat ja väkivaltaisuudet syttyivät, ja ne levisivät metsäpalon tavoin.
Kiviä heittelevät jengit, ja poliisit panssariautoissaan.
Ihmisiä kuoli päivittäin.
Katselin sitä kaukaa,
ja minun oli palattava tänne kohtaamaan se.
Olin toimittajana nuori ja kunnianhimoinen.
Minulla oli idea aivan uudenlaiseen kirjaan.
ETELÄ-AFRIKKA
My Traitor's Heart kertoo syvästä rotupelosta ja -vihasta.
Rian Malan kuuluu klaaniin, joka tuli maahan 300 vuotta sitten.
Julkaisustaan lähtien kyseinen kirja on ihastuttanut kriitikoita -
raa'alla totuudellaan Etelä-Afrikasta.
Sanon suoraan.
Lainaan kirjaasi: "Jotkut valkoiset pelkäävät mustia.
Heidät nähdään villeinä, uhreina, jopa sankareina,
mutta heitä ei nähdä selvästi." Kuinka selvästi sinä näit?
Valkoisten kokemuksissa oli jotain, minkä kaikki tiesivät mutta josta ei puhuttu.
Olen kyllästynyt paskaani,
kerron totuuden nyt. Nimeni on Malan,
ja olen yksi heistä. Tällaista pääni sisällä on.
Itsensä kieltäminen on säälittävää.
Pidän mustista ja pelkään heitä. Pelkäsin, mutta pidin.
Olen rotupsykoosin ja järjettömän pelon saalis.
Se piti valkoisia otteessaan ja määräsi käyttäytymisen.
Siitä piti kirjoittaa. Vain sillä on väliä,
vain sillä tiedolla Etelä-Afrikasta on väliä.
Tulen monimutkaisesta maasta,
ja meidän piti tunnistaa rehellisesti eromme.
Meidän piti ottaa sydämemme esiin nähdäksemme mahdollisen pelastuksen.
Luottaminen auttaa pimeyttä vastaan, ja se pimeys olemme me.
Etelä-Afrikka tunnetaan vapaustaistelustaan -
ja musiikistaan.
Musiikkiin olemme vanginneet mielikuvituksen -
ja kiinnostuksen kohteet ympäri mailmaa.
Tällaista on meneillään.
Vuonna 1999 -
maassamme vaikutti Johnny Clegg eli Le Zoulou Blanc.
Hän oli kuin popin zulutähti.
Tapasin hänet kerran braaivleisissa, grillijuhlissa,
ja hän kertoi laulusta nimeltä "Mbube" -
ja siitä, miten se oli äänitetty 30-luvulla Johannesburgissa.
Pidin itseäni hyvin maani tuntevana,
ja minusta se oli siistiä. Noloa oli se, etten tuntenut sen taustatarinaa.
Niinpä perehdyin asiaan.
Kuulin Solomon Lindasta ensimmäistä kertaa.
ENTINEN MUSIIKKIARKISTOIJA
Minut esiteltiin Rian Malanille, ja hän otti yhteyttä minuun.
Hän oli silloin vasta -
perehtymässä asiaan.
Oli vuosi 1939 Johannesburgissa.
Solomon Linda -
oli maalta muuttanut zulu.
Päivisin hän työskenteli,
mutta iltaisin hän oli Evening Birds -bändin laulaja.
Mustia siirreltiin ympäriinsä,
joten heidän oli tultava maalta kaupunkiin töihin.
Solomon Linda aloitti käsittääkseni työt Carlton Hotelissa.
Kaupunki oli noussut keskelle Afrikkaa -
pilvenpiirtäjineen ja sähköineen,
joita ei hänen kotonaan ollut.
Mitä haluat, poika?
Pomo pyysi antamaan kirjeen.
Vapaa-aikanaan -
miehet muodostivat kuoroja.
Siinä yhdistyivät afroamerikkalaisuus -
ja alkuperäismusiikki.
Viikonloppuisin kuorot kilpailivat.
Solomonin musikaaliset kyvyt olivat huikeat,
ja hän lauloi kauniisti.
Se tietenkin teki hänestä kandidaatin kuoron johtoon.
He olivat Gallon studiolla, joka oli Afrikan ensimmäinen studio.
Taustalaulajat aloittivat a cappellan.
Keskuslaulajat laulavat...
"Mbube" äänitettiin kolme kertaa.
Toisen kerran lopussa -
hän yhtäkkiä improvisoi viimeisessä kertosäkeessä.
Solomon Linda tarttui mikrofoniin ja lauloi kolme nuottia,
jotka muuttivat historian.
"Mbube" myi 100000 levyä.
Silloin se määrä oli suuri hitti.
15-20 vuoden kuluessa -
koko genren nimeksi tuli Mbube,
koska se kuulosti Solomonin laululta.
Mbube-tyyli oli suosittua.
Siitä tuli isikhwele jo,
ja sitten cothoza mfana -
ja lopulta isicathamiya.
Mietitään vaikka Joseph Shabalalaa,
Ladysmith Black Mambazon johtajaa.
Olen kuullut useasti -
hänen osoittavan kunnioitusta Solomon Lindaa kohtaan.
Hänen äänensä on kuin lintusen.
Se on hyvin...
Hän on kuningas.
Solomon Lindasta puhuttaessa -
puhutaan sankaristamme.
Olemme kuin -
hänen poikiaan.
Laulussa on erikoista se, että siitä tuli kuuluisin Afrikasta tullut melodia -
ja todennäköisesti tuottavin.
Vuonna 1999 Rolling Stone pyysi minulta tarinoita.
Niinpä kirjoitin rikkaan tarinan -
tästä erikoisesta transkulttuurisesta laulusta.
Aloin tutkimaan asiaa Rolling Stoneen.
Silloin laulu tunnettiin parhaiten Disneyn elokuvasta Leijonakuningas.
Broadwayllä oli saman niminen musikaali.
LEIJONAKUNINGAS-MUSIKAALI
Kun pääsin tämän huikean tarinan loppuun,
sanoin: "Emme tiedä, minne rahat menivät."
Ne olivat kuuluisat viimeiset sanat.
Musiikkia oli ollut helpompi tutkia, ja vietin kuukausia tutkien,
minne rahat päätyivät.
Etsin käsiini Solomonin tyttäret.
Menin heidän luokseen Zolaan.
ZOLA, SOWETO ETELÄ-AFRIKKA
Lähdin matkaan murehtien,
päätyisikö autoni varkaille ja palaisinko hengissä kotiin.
Löysin talon, koputin oveen ja Elizabeth avasi oven.
Silloin tyttäriä oli neljä.
SOLOMONIN TYTTÄRET
Meillä oli isän levyt ja gramofoni,
josta kuulin "Mbuben".
Äiti sanoi aina: "Tuo terävä ääni kuuluu isällesi."
Kun ääni kuului kaiuttimesta,
nojasin lähemmäs toivoen näkeväni isän sen sisällä.
Yhdistin äänen hänen näkemiseensä.
Emme tienneet,
että sillä voisi tienatakin.
Meistä oli vain mukavaa, että isän laulu oli levyllä,
sillä olimme vain lapsia.
Minä kysyin, tienasiko laululla,
ja he sanoivat,
että tietävät jonkun ulkomaalaisen tekevän musiikilla jotain,
mitä he eivät tienneet, ja että valkoinen asianajaja -
Johannesburgissa antaa heille vähän rahaa. He näyttivät minulle paperinpaloja,
joissa oli käsin kirjoitettua tekstiä:
"''Lion Sleeps Tonight', ASCAP 10 %, 600 dollaria."
Valkoiset eivät olleet käyneet täällä ennen.
Rian oli ensimmäinen.
Hän lupasi auttaa meitä tutkimaan,
mitä isäni rahoille tapahtui.
Minne ne päätyivät?
Kuka vei ne?
Siten saisimme omamme.
Leijonakuninkaan tekijät -
tienaavat hyvin isäni laululla.
Meitä loukkasi,
että säveltäjän lapset näkevät nälkää,
mutta amerikkalaiset lihovat isämme laululla.
Se loukkasi.
Emme tienneet tästä, ennen kuin Rian kertoi meille.
Tiesin, kuka heidän isänsä oli,
miten tärkeitä levytysstudion tapahtumat olivat vuonna 1939 -
ja kuinka pitkälle ne ovat heijastaneet.
Minulla oli mahdollisuus korjata vääryys.
Näitä ihmisiä ei olla kohdeltu oikein.
Geneettisesti olen ollut Afrikassa 380 vuotta.
Haluan hyvittää esi-isieni synnit -
ja olla rakastettu.
Niinpä -
tässä tapauksessa tein jotain, jolla saisin rakkautta -
mustilta ihmisiltä.
Onko se totuus minusta?
On se tavallaan.
Olimme aloittamassa tutkimusta,
kun sitä ryhtyi vastustamaan asianajaja, joka oli edustanut Solomonin tyttäriä.
Minusta ainoa keino saada kansiot -
rahojen kohtalosta käsiini -
oli vaihtaa asianajajaa.
Rian tuli luokseni -
ja kertoi olevansa kiireinen Rolling Stone -lehden kanssa.
Hän oli löytänyt asioita, jotka halusi jakaa kanssani,
ja uskoi, että syntyisi oikeusjuttu.
Sisaret antoivat minulle luvan kirjoittaa asianajajalleen -
Johannesburgiin ja pyysivät yhteistyötä rojaltien selvittämisessä.
Minut tyrmättiin.
Valtakirjan muste oli tuskin kuivunut, kun jo ajoimme asianajajan toimistolle.
Kerroimme, ettemme tarvinneet häntä,
sillä olimme löytäneet avuliaita ihmisiä.
Hän sanoi: "Kohteletteko te minua näin,
vaikka palvelin äitiänne hyvin?
Nyt tulette tänne -
tekemään minusta ikävän ihmisen."
Silloin ymmärsimme, että hänellä oli kyllä tiedot,
mutta hän ei antanut niitä meille.
Sanoin hänelle, että olin hänen korvaajansa.
Hänet sanotaan irti,
ja minä vuorostani otan työn vastaan.
Hän sanoi: "Minulla ei ole paljoa."
Hän antoi ohuen kansion.
Hanro heitti kansion syliini.
Avasin sen ja näin viisi sivua.
Tietoja oli selkeästi poistettu.
Joku oli poistanut mehukkaat jutut.
Minusta hän yritti salailla jotain.
Eikä edes kovin hienovaraisesti.
Otin jutun,
koska halusin rakentaa itselleni nimeä -
ja minusta perhettä oli käytetty hyväksi.
Hyväksikäyttäjät luulivat pääsevänsä kuin koira veräjästä,
ja sitä oli jatkunut kauan.
Halusin näyttää -
ulkomaailmalle, että tänne tullessa -
ja tässä maassa ja kansalaistemme kanssa toimiessa -
meitä tulee kunnioittaa.
Et selkeästi ole afrikkalainen, Dennis.
He eivät soita rumpuja nyrkeillään.
Sitä rummutetaan kämmenillä.
ETNOMUSIKOLOGI
Sitten käsiä liikutetaan edestakaisin.
Tasaisesti.
Tutkimuksen alussa selvisi,
että "Mbube" saapui New Yorkiin 50-luvun alussa.
Se oli mukana äänitepaketissa,
jotka eteläafrikkalainen musikologi Hugh Tracey lähetti Johannesburgista.
Tracey toivoi kovasti,
että joku muukin ihastuisi tähän musiikkiin.
Kävi ilmi,
ettei kukaan kiinnostunut siitä, koska se oli varsin outoa.
He olivat jo heittämässä niitä pois Alan Lomaxin saapuessa.
Meillä on äänitys käynnissä, joten liittykää seuraan.
Hän tokaisi tuntevansa erään siitä pitävän, ja tämä oli Pete Seeger.
Pete Seeger oli työläisväestön sankari.
Hän oli tunnettu hahmo banjonsa ja farkkujensa kanssa.
Hän vaati työläisten oikeuksia.
Pete koki valaistuksen levyn kuullessaan.
Hän repi paloja paperista ja kirjoitti nuotit ylös.
Ihmisten kulttuureita ei saa ryöstää,
mutta 50-luvulla folk oli julkista omaisuutta.
Se ei kuulunut kenellekään. Vähän kuin villihevonen.
Kukaan ei tiedä, kuka kirjoitti "Greensleevesin" 600 vuotta sitten.
Miksi newyorkilaiset pitivät sitä perinteisenä?
Vuonna 1952 -
"Wimoweh" nousi Top-10-listalle -
ja Gallo-studion pojat hoksasivat -
laulun olevan Solomonin "Mbube".
Se oli heidän kappaleensa.
He halusivat newyorkilaisilta rahaa.
Siinä vaiheessa Etelä-Afrikan tekijänoikeuslait olivat alkutekijöissään.
Zulu-perinteet -
olivat valkoisten mielestä jotain,
joista vain maalla asuvat afrikkalaiset kiinnostuisivat.
He eivät ehkä pohtineet sävellysten alkuperää.
Eiväthän he ymmärtäneet siitä sanaakaan.
"Afrikkalaiset ovat sellaisia.
He tanssivat ja laulavat,
ja heillä on luonnollista rytmiä."
Sellaista alentuvaa paskaa se oli.
Niinpä amerikkalaisille kerrottiin sen olevan kansanlaulu.
He eivät älynneet, että ampuivat itseään,
sillä newyorkilaiset pitivät sitä silloin julkisena omaisuutena.
Se napattiin ja brändättiin. Siihen iskettiin Paul Campbellin nimi.
Kuka Paul oli?
Paul oli fiktiivinen hahmo,
jota julkaisijat käyttivät keräämään rojalteja folk-lauluista.
Afrikkalaiselle levy-yhtiölle oli uutta,
että heidän laulunsa oli hitti Amerikassa.
Se oli varmasti jännittävin asia koskaan -
ja potentiaalisesti tuottoisin.
Niinpä he tarttuivat haasteeseen.
Löysin kansiostani tiedon myyntiluvasta -
tai tekijänoikeuksien siirrosta -
Solomon Lindalta Gallo African Limitedille.
Se on kirjoitettu vuonna 1952,
joka on aikaa,
jolloin Weaverin "Wimowehin" ympärillä kuohui.
Silloin joku Gallon työntekijöistä hoksasi,
ettei heillä ollut todisteita omistajasuhteestaan.
Pomo käski Solomonin allekirjoittaa paperin,
jossa vakuutettiin, että "Mbube" oli hänen sävellyksensä.
Newyorkilaiset nauroivat varmasti,
koska kappaleesta oli alun perin sanottu, että se on vapaata riistaa.
Kun aloitin kyselemiseni, lähes kaikki olivat jo kuolleet,
mutta sopimuksista näkee näkökannat.
Amerikkalaiset saivat "Wimowehin" omistajuuden muualla maailmassa -
Gallon omistaessa sen Etelä-Afrikassa,
Rhodesiassa ja Portugalin Itä-Afrikassa.
Kukaan ei ymmärtänyt pitkäaikaisvaikutuksia.
Lopulta paperista tuli -
todiste tapahtumasarjassa, joka tuotti -
miljoonia dollareita Amerikan tekijänoikeushaltijoille.
Oliko se epäreilua?
Solomon Linda työskenteli pienipalkkaisena pakkaajana -
Gallon levyvarastolla.
On tärkeää painottaa, ettei tämä ollut laitonta tai petos, se oli...
Valtasuhde Solomon Lindan -
ja paperin luojan välillä oli sellainen...
Voisin kuvitella hänen tunteneen, ettei voinut muutakaan.
Eniten huomiota herätti se,
ettei isämme osannut kirjoittaa.
Hän ei osannut lukea. Tiesikö hän, minkä allekirjoitti?
Kouluttamattoman ihmisen allekirjoitus on erilainen.
Joskus tehdään vain risti tai peukalonjälki.
Näyttäkää isäni muka allekirjoittama asiakirja,
niin näemme, onko allekirjoitus kouluttamattoman ihmisen.
Hän ei tiennyt voivansa tienata musiikillaan.
Hän vain lauloi. Hän ei tiennyt, että hänelle kuului osa tienesteistä,
koska oli Gallon työntekijä.
Tämän sopimuksen perusteella lienee päivänselvää,
etteivät he halunneet maksaa Solomonille rojalteja -
tai muutakaan -
osuutta mahdollisista amerikkalaisilta tulleista tienesteistä.
Paul Campbell tienaisi kymmeniä tuhansia,
jotka maksettiin Weaversille ja heidän julkaisijoilleen.
Pete Seeger tunsi velvollisuudekseen -
pyytää julkaisijoitaan -
maksamaan zululle tämän osuuden.
He vakuuttivat näin tehdyn.
Niin ei tehty. He ponnistelivat hieman silloin tällöin sen puolesta,
kun Pete Seeger siirsi rojaltivelvollisuudet -
julkaisijoille ja Folkwaysille, joka omisti oikeudet.
He saivat tällöin tehdä heille sopivimmin tavoin.
Kun Pete lähti huoneesta, he pyöräyttivät silmiään,
sytyttivät sikarinsa ja sanoivat:
"Lähettäkää Afrikkaan muutama sentti,
niin he pysyvät tyytyväisenä."
En tiedä teistä, mutta minä tervehdin Afrikkaa.
Olkoot ne päivät ohi,
jolloin muut ryöväsivät rikkautenne.
Teidän musiikkinne on rikastanut sekä minun että monen muun elämää.
Tietäkäähän se.
Laatu ei ole hyvä.
Hyvin 60-lukua.
Karl Webster!
Kiitos.
-Laulun nimi? -The Lion...
"The Lion Sleeps Tonight" ja The Tokens.
Kasvoin Brooklynin rannoilla,
jotka olivat aina täynnä lauluyhtyeitä.
He lauloivat rannalla ja hurmasivat tyttöjä.
Lauloimme "Wimowehia",
jonka olin kuullut radiossa.
Mitä "Wimoweh" tarkoittaa?
En tiennyt sen tarkoitusta, joten menin Etelä-Afrikan konsulaattiin -
ja tutkin siellä kyseistä laulua.
Sana ei ollutkaan "Wimoweh", vaan "Mbube".
Niinpä kerroin tiedon tuottajillemme Yugon Luigissa RCA:ssa,
ja he soittivat sanoittaja George Weissille.
George oli korkeasti koulutettu,
ja hän oli työskennellyt Frank Sinatran ja Elviksen kanssa.
Hän oli musiikkijohtaja.
Kerroin, mitä laulu tarkoitti, ja niin hän sanoitti:
"In the jungle, the mighty jungle, the lion sleeps tonight."
SANOITTAJA
Mistä tuo laulu tuli?
Minulta pyydettiin kappaletta The Tokensille,
joten tutkin asiaa.
Kävi ilmi, että afrikkalaiset käyttivät sanaa viidakkoon mennessään.
Reissut liittyivät aina leijoniin.
Niinpä sain idean viidakkoon liittyen.
Kirjoitin sanat ja melodian.
Amerikkalaiset eivät oikein osanneet sanoa sitä sanaa.
"Mbube".
Niinpä helpotin lausuntaa.
"Mbube" on leijona.
Laulua lauletaan tarkoituksetta.
Se vain toistaa sanaa "mbube".
Minusta hän kehui itseään, että hän oli se leijona.
Laulussa sanotaan: "Sinä olet leijona."
Niinpä hän -
kehui itseään.
Kun pääsimme studioon, ajattelimme äänittää "Wimowehin".
Mutta Hugo ja Luigi -
ojensivat minulle keltaisen paperin, jossa oli laulun sanat.
Katselin sanoitusta pianon äärestä,
ja sanoin, etten voinut mahduttaa sanoja melodiaan.
Niinpä minun täytyi -
luoda melodia sanoihin siltä istumalta.
Falsetissa tietenkin.
Niin loin melodian pianolla,
ja niin syntyi "The Lion Sleeps Tonight".
Tämän mutaation kautta syntyi "The Lion Sleeps Tonight".
Vuonna 1961 se ylsi ykköshitiksi.
George David Weiss tuottajineen -
olivat laulun säveltäjiä, mikä tarkoitti,
että he saivat puolet laulun tienesteistä.
Puolet taas meni Folkwaysille.
Se oli kuin tulitikku bensameressä.
Koko homma räjähti käsiin.
Taaskaan Solomon Lindalle, joka oli jo vanha, ei riittänyt penniäkään.
Vuoden kuluttua hän oli poissa.
Hänellä oli 151 randia tilillään.
Moinen määrä olisi... Hetkinen.
Noin 10 dollaria nykypäivänä.
SOLOMON NTSELE 1909-8.9.1962.
Toivottavasti tämä ei kuulosta hullulta, mutta uskon,
että olen väline,
jonka kautta Luoja lähettää ajatuksia,
impulsseja ja luovuutta.
Ne tulivat kauttani, ei minulta.
Annan kunnian sanoituksistani -
jollekin muulle,
kuin itselleni.
90-luvun alussa oli oikeusjuttu nimeltä Folways vs. Weiss.
Siinä vaiheessa tekijänoikeuslaki selkeästi sanoi,
että "Wimoweh" ja "The Lion Sleeps Tonight" -
perustuivat Solomon Lindan lauluun.
Siitä seurasi absurdi lakirituaali,
jossa kaksi rikkaiden valkoisten amerikkalaisten tiimiä -
taisteli saadakseen -
itselleen laulun, jota kumpikaan ei luonut.
Molemmat käyttivät sanaa "plagiaatti",
joka oli, no...
Kukaan ei vain noussut sanomaan:
"Minä edustan Solomon Lindan jälkeläisiä ja perhettä."
Solomoniahan siinä plagioitiin.
Solomonin tyttäret -
eivät olleet kuulleet oikeusjupakasta.
Kukaan ei ollut kertonut heille.
Heidän asianajajansa oli joko tietämätön tai teki töitä newyorkilaisille -
eikä kertonut tyttärille.
Jos tyttäret olisivat päässeet mukaan,
heidän elämänsä olisivat muuttuneet.
Mutta heidät pystyi jättämään huomiotta.
LEIJONA NUKKUU, GEORGE WEISS EI
Ironista jutussa on tuomio,
joka antoi George Weissille täydet oikeudet -
"The Lion Sleeps Tonight" -kappaleeseen.
Hän hyötyi suuresti.
Vasta sen jälkeen kappale räjähti käsiin kunnolla.
Kas, tämä näyttää tutulta.
Missä olenkaan nähnyt tämän?
Disneyn Leijonakuningas oli valtava menestys,
ja sen musikaaliversio oli vielä menestyneempi.
Ihmettelin iltaisin, kuinka paljon rahaa ne tuottivatkaan.
Kun julkaisin artikkelin Rolling Stonessa,
halusin vain yksinkertaisia asioita, kuten Solomonin nimen kappaleeseen -
ja kohtuullisen osan rahoista hänen jälkeläisilleen.
Hanrosta ja minusta hyökkäys oli siihen paras keino.
Amerikkalaiset asianajajat väittivät sitä mahdottomaksi.
Olemme tavallisia kavereita emmekä tienneet, mitä teimme.
Olin huono valinta.
Minulla ei ollut kokemusta tekijänoikeustapauksista.
Palapelista puuttui palasia,
eivätkä osalliset halunneet tehdä yhteistyötä.
Ainoa keino oli propagandakampanja.
Jos huomion saisi kiinnitettyä tekijänoikeuksien omistajiin,
heidät voisi ehkä painostaa tekemään oikein.
Tämä ei ole vain afrikkalainen asia.
Kappaletta on käytetty hyväksi ympäri maailmaa,
ja me haluamme -
ehdottomasti saada osuuden rojalteista.
Kun Rian kirjoitti artikkelin,
puhelin alkoi soida jatkuvasti ja ihmiset kyselivät,
mitä Gallo aikoi tehdä.
Siitä lähtien tapasin Gallon johtajia -
ja kyselin, saisinko rahoitusta -
tekijänoikeusasianajajaan.
Niinpä tapasimme Owen Deanin,
joka on lähestulkoon kirjoittanut Etelä-Afrikan tekijänoikeuslain.
Siten oikeustaistelumme alkoi.
Näin tapauksen sosiaalista aatetta edistävänä.
Tehtäväni oli löytää keino saada rojalteja tai tuloja -
Solomon Lindan perheelle.
Tiesin, mitä Rian Malan ja Hanro Friedrich tekivät -
ja mitä polkuja he seurasivat.
Tiesin sopimusten kautta,
etteivät he olleet lähelläkään.
Aluksi minulla ei ollut toivoa, koska Solomon Linda -
oli allekirjoittanut tekijänoikeuksien luovutuksen,
ja se on kuin talonsa poismyynti.
En voinut...
Sopimusten vahvuutta ei voinut kiistää.
Sen avulla olisin saanut rojalteja perheelle.
2000-luvun alussa -
suunniltaan oleva Elizabeth soitti minulle.
Hän kävi suoraan asiaan: "Tämä tuntuu samalta kuin sisareni kuoleminen aidsiin.
Äidilläni oli neljä lasta.
Adelaide, nuorimmainen, sairastui.
Hän oli HIV-positiivinen. Hän kärsi kauan ennen menehtymistään.
Hän jätti jälkeensä meidät kolme.
Hautajaiset ovat afrikkalaisille tärkeitä.
Sielulle annetaan oikeanlaiset läksiäiset,
ja ihmiset menevät konkurssiin ja velkaantuvat -
suorittaakseen rituaalit oikein.
Päädyin Sowetossa erääseen telttaan,
jossa oli kaunis kuva Adelaidesta.
Paikalla oli useita suvun jäseniä.
13. KESÄKUUTA 2002
Adelaiden kuolema oli tämän tapauksen ikävin tapahtuma.
Sen surullisempaa ei ole.
Se tuntui epäonnistumiselta. Aivan todella.
Oli kulunut yli vuosi,
eikä tuloksia ollut.
Jos Adelaiden perheellä olisi ollut varaa asianajajiin ja koulutukseen -
ja jos he olisivat voineet käydä oikeustaisteluun,
heidän elämänsä olisi ollut täysin erilaista.
Mutta he olivat köyhiä mustia Johannesburgissa.
Hautajaisissa puheenpitäjä sanoi toivovansa,
että asianajaja tekisi jotain rakentavaa -
ja saisi asian liikkeelle.
Hän puhutteli minua.
Ymmärsin sen,
mutta olin täysin voimaton, sillä meillä oli hyvin vähän tietoa.
Olin jo päättämässä, että tapaus oli täysin mahdoton,
kun sainkin ahaa-elämyksen.
Muistin pienen lisäyksen tekijänoikeuslaissamme,
joka on brittijäänne vuodelta 1911.
Se on Charles Dickensin ajoilta.
TEKIJÄNOIKEUS, 1911
Brittiläinen laki suojasi omistusoikeutta eliniän ja 25 vuotta.
Charles Dickens oli juuri kuollut,
mikä jätti hänen perheensä pahaan taloudelliseen tilanteeseen.
Se aiheutti hämminkiä Britanniassa, ja siitä keskusteltiin parlamentissa.
Niinpä he lisäsivät suojaukseen toiset kuolemanjälkeiset 25 vuotta.
Ne 25 vuotta annettiin tekijän jälkeläisille.
Se nosti perheen valta-asemaan.
Voitiin sanoa, että "Wimoweh" luotiin "Mbubesta" -
ja "The Lion Sleeps Tonight" "Wimowehista".
Niinpä "The Lion Sleeps Tonightin" käyttö rikkoi "Mbuben" tekijänoikeutta,
jos käyttö oli luvatonta.
Lindan perhe ei ollut antanut lupaa,
sillä he eivät tienneet oikeuksista.
Niinpä kerroin Gallolle, että vaikka olin ollut -
varsin kyyninen asian suhteen,
olin löytänyt ratkaisun.
Annoin kirjallisen ratkaisuehdotukseni.
Sivuja ehdotuksessa oli 20-25.
Kun luin sen loppuun,
tunsin...
Tuntui, että olin lukenut jotain varsin pysäyttävää.
Ajattelin, että tämä on huikeaa.
Kuulimme huhuja ehdotuksesta -
ja tiesimme, että se voisi olla avain,
joka avaisi tämän tapauksen.
GALLO RECORDS LOKAKUU 2002
Otin yhteyttä Hanroon,
ja kerroin Gallon saaneen ratkaisuehdotuksen Owen Deanilta.
Ja että Gallo on valmis -
rahoittamaan Owen Deania tämän tapauksen käsittelyssä.
Nyt, vuonna 2002, on aika -
tarttua tähän toden teolla.
Meidän olisi pitänyt tehdä se jo,
mutta Rian ja Hanro ovat tehneet kovasti töitä.
Ensimmäistä kertaa käytämme kaikkia resursseja yhdessä.
Näin varmistamme, että "Mbubesta" -
tulee perheelle eläke kauas tulevaisuuteen.
Tämä ei ole loppu, mutta lupaan,
että Paulin esittelemä Owen Dean on...
Tämä on...
Hän todella ymmärtää asian, ja hän on meidän puolellamme.
Hän on oikea mies tähän. Toivokaamme ja rukoilkaamme.
Jos aikoo taistella newyorkilaisia vastaan,
tarvitaan järeät aseet ja asiantuntijat mukaan.
Tapasimme Owenin,
ja hän kertoi meille jutun juonen.
Oli nerokasta käyttää Dickens-lisäystä -
Lindan tapauksessa.
Vuonna 1987 oikeuksien olisi pitänyt siirtyä jälkeläisille,
jotta heillä olisi ollut mahdollisuus -
viedä oikeutensa toisaalle ja saada parempi sopimus niistä.
En ajatellutkaan,
että moinen ase olisi olemassa.
Gallo teki päätöksen,
että he tarttuisivat kunnolla härkää sarvista.
He halusivat koko maailman ymmärtävän, että Lindan jälkeläiset -
omistavat "Mbuben",
jolloin "The Lion Sleeps Tonight" ja "Wimoweh" -
tarvitsivat perheen luvan.
En tiennyt, mitä Owen aikoi.
Lakiin on kirjattu kyllä hyvä teoria,
mutta onnistuuko se käytännössä?
Hän sanoi, että suunnitelman tuli olla -
yksityiskohtainen ja että aikaa kuluisi, mutta että hän ottaisi yhteyden Disneyyn.
Onko tuo haaste?
En unissanikaan haastaisi sinua.
Disney käytti Solomonin musiikkia,
ja Owenin mukaan se tapahtui luvatta.
Disney oli suurin laulun hyväksikäyttäjä,
ja se oli tienannut rutkasti rahaa -
kyseisellä kappaleella.
Vuoden 1998 paras musikaali on -
Leijonakuningas.
Todennäköisyydet olivat meitä vastaan alusta saakka,
ja ymmärsimme olevamme jättiläismäistä yhtiötä vastaan.
Disneyn haastaminen oikeuteen Yhdysvalloissa ei tullut kuuloon.
Kansallinen budjettimme -
Etelä-Afrikassa -
ei ole Yhdysvaltain tasoa.
Luotimme asiaamme, mutta raha oli suuri murhe.
Halusimme -
oikeudet ja herättää asialla huomiota.
Koska halusimme maailman huomion,
kohteen tuli olla mahdollisimman suuri.
Owen Dean tarttuu Disneyyn kaikella voimallaan.
Hän keskittää siihen paineen,
jotta oikeuksien omistajat tekisivät oikein.
"Hoitakaa meidät ulos liemestä. Meidät esitetään rasisteina."
Ilman etukäteisvaroitusta -
Paul Jenkins yllätti ja sanoi:
"Olen pahoillani, mutta Gallo ei lähde hommaan mukaan -
ja he ovat vetäytymässä kokonaan pois."
Olimme jo valmiina toimintaan, kun matto vedettiin altamme.
Olin tietoinen siitä, minne asti -
Disney oli valmis taistelemaan oikeudessa.
Minua huolettivat eturistiriidat -
ja kauppasuhteet,
joten oli selvää, ettei Gallo lähtisi mukaan tähän.
Se oli...
Se oli jotain, minkä emme halunneet tapahtuvan.
Olimme umpikujassa.
Jos Disney olisi vetänyt kaikki oikeudet Gallolta,
se olisi osunut tienesteihimme.
Olimme sijoittaneet projektiin paljon henkistä panostusta -
saadaksemme jutun kasaan,
ja meitä ajoi eteenpäin -
sosiaalinen oikeus.
Sen hylkääminen oli...
Se oli mahdotonta.
Olin tehnyt paljon töitä, ja olimme menneet rajan yli -
henkisesti. Emme voineet enää perääntyä.
Owen Dean on Johannesburgin kalleimpia asianajajia.
Hänelle kuuluu maksaa.
Koko juttu olisi varmasti lässähtänyt,
ellei Hanro olisi törmännyt kulttuuriministeriin lentokentällä.
Olin lentämässä Johannesburgiin lauantai-aamuna.
Olin lähtöaulassa, kun sisään käveli eräs kaveri.
Katsoin häntä ja tunnistin hänet TV:stä.
Hän seisoi yksin, ja kävelin hänen luokseen.
Sanoin:
"Tri Jordan,
olen Hanro Friedrich.
Edustan Solomon Lindan perhettä Johannesburgissa."
Hän sanoi lukeneensa tapauksesta.
Se oli niitä päiviä, kun ihmiset tunnistavat minut.
ENTINEN KULTTUURIMINISTERI
Siinä sitä sitten vaihdetaan käyntikortteja.
Sanoin: "Tri Jordan,
ette tunne minua,
mutta tämä koskee perintöä.
Kansallista perintöä.
'Mbuben' on palattava,
enkä voi taistella amerikkalaisia vastaan ilman rahaa."
Hän katsoi minua -
ja kysyi: "Paljonko tarvitset?"
Yhtiöt tienasivat miljoonia -
käyttämällä hyväksi ilmettä,
kykyjä ja musikaalisia taitoja,
joita afrikkalaisilla on.
Paljon rahaa.
Sen pitäisi olla ennakkotapaus.
He päättivät auttaa meitä, ja se oli kullanarvoista.
Kirjaimellisestikin.
KULTTUURIOSASTO
Kun saimme rahoituksen,
täytyi vain löytää lainkäyttöalue Etelä-Afrikasta.
Jos haastaa oikeuteen ulkomaalaisen,
on saatava panttioikeus heidän eteläafrikkalaiseen omaisuuteensa.
Hoksasin Disneyn omistavan -
250 tavaramerkkiä Etelä-Afrikasta,
ja ne ovat omaisuutta laissamme.
Niinpä otimme mukaan tavaramerkit,
Mikki hiiren ja Aku Ankan,
saadaksemme oikeuden haastaa sen oikeuteen.
Se oli nerokasta.
Siitä tulikin melkoinen tarina.
Asianajaja otti Disneyn tavaramerkit panttivangiksi.
Haluaisin tietää, miten Disneyn pomot herätessään reagoivat,
kun kaukaisessa maassa -
hullunrohkeat tyypit ovat ottaneet Mikin panttivangiksi.
London Times kiinnostui jutusta
Myös New York Times ja Los Angeles Times kirjoittivat siitä.
Paha Disney köyhää afrikkalaista perhettä vastaan.
Se oli hyvää materiaalia ja laittoi paineen Disneyn päähän.
Neljän tai viiden päivän kuluessa -
Owen sai soiton.
Osuimme arkaan paikkaan.
Sanoimme heidän rikkovan tekijänoikeutta, mikä on aiheuttanut vahinkoa.
Niinpä haastaisimme heidät oikeuteen,
jotta moinen vehkeily loppuisi.
"The Lion Sleeps Tonightia" ei saisi soittaa ilman lupaa.
Halusimme myös vahingonkorvauksia jo rikotuista oikeuksista.
Annoimme paperit Disneylle, ja se sytytti tulen heidän häntiensä alle.
He päättivät vastata vahvalla tykistötulella meitä vastaan.
He olivat nyt oikeudessa Etelä-Afrikassa.
Disney vastasi välittömästi -
ja pyysi oikeutta poistamaan tavaramerkkilisän.
Meidät pyydettiin odottamatta oikeuteen -
vastaamaan asiasta.
Olin hyvin hermostunut,
sillä meillä oli vain yksi mahdollisuus.
Jos se epäonnistuu, se on siinä.
Kauan ennen kuulemista olin suunnitellut -
meneväni safarilomalle.
Olimme vaimoni kanssa safarilla,
kun sain viestin puhelimeeni,
että tuomio oli annettu -
ja se oli meidän hyväksemme. Olin kovin mielissäni.
Oikeus päätti oikeudenkäynnin jatkuvan.
Disney hoksasi, ettemme olleet vetäneet juttua hatusta,
vaan olimme tosissamme.
Se antoi meille hyvän aseman keskusteluihin.
Yllätyksekseni -
lähes heti Disneyn asianajajat tarjosivat kertakorvausta -
ja osuutta rojalteista ympäri maailmaa.
Disney teki hyvin selväksi sen,
etteivät rahasummat saaneet tulla julki.
Minulle koko oikeudenkäynti oli yhtä aikaa -
erittän stressaava ja erittäin menestyksekäs.
Olin riemuissani. Se oli urani kohokohta.
DISNEY SAI LEIJONAN TASSUSTA
Kirjoitin tiedotteen Owenin voitosta.
"Historiallinen voitto eteläafrikkalaiselle asianajajalle.
Viimein oikeutta Solomon Lindalle."
Me ihmiset pidämme disneymäisistä lopuista.
Kaikki suru oikaistiin, oikeus voitti -
ja ihmiset tanssivat aamunkoittoon.
Se oli satumainen päätös.
Minusta se oli ihme.
Toimimme lähes sokkona.
Se, että loin ja voitin tapauksen,
jossa todella edistin asioita ruohonjuuritasolla -
suuren rikkauksia haalivan yhtiön sijaan,
on kallisarvoista.
Sen saama julkisuus oli ihmeellistä.
Se kiinnosti muitakin kuin paikallisia.
Se oli kansainvälinen tarina.
SUUREN SUURI OIKEUDENKÄYNTI
Amerikkalaiset säveltäjät ovat tunnustaneet tapauksen verrattomasti.
Laulua hyväksikäytettiin vuosia. Sopimus takaa,
että kansa tietää laulun olevan Solomon Lindalta.
Niinpä laulu on tullut kotiin.
Zolan kodissamme -
meillä ei ollut sähköä.
Seinät olivat tiiltä -
ja lattia multaa.
Oli jännittävää,
että pitkä köyhyytemme -
oli lopussa.
Saimme uuden elämän.
Saimme kokea arvokkuutta.
En halua lastemme elävän samanlaista elämää.
Solomon Lindan perilliset -
voittivat oikeudenkäyntinsä Disneytä ja muita vastaan.
Oikeudet oltiin luovutettu vuonna 1939.
Lindan laulua käytettiin Disneyn hitissä Leijonakuningas.
Melodian kerrotaan tuottaneen yli 100 miljoonaa randia rojalteja -
oikeuksien omistajille.
Perhe saa korvauksia takautuvasti.
Ennen sopimuksen loppuunvientiä -
Owen pyysi palvelusta.
Hän ajatteli perheen luottavan minuun -
ja halusi kertoa teoriansa siitä,
miksi asia oli hyvä sopia.
Minun tehtäväni oli selittää se sisarille.
Owen haastoi Disneyn oikeuteen 60 miljoonasta randista,
joka oli noin 2,25 miljoonaa dollaria.
Sopimus oli summaa pienempi.
Minun piti allekirjoittaa salassapitosopimus,
eli en saanut keskustella asiasta julkisesti.
Tilanne on mahdoton.
Tämän jälkeen kuulostan välttelevältä.
Tein, mitä pyydettiin.
Pohdin asiaa ja sanoin sisarille:
"Jos rahat olisivat minun,
tekisin sopimuksen."
En olisi heinä laittanut rahoja Ferrareihin.
Mutta jo saatuihin rahoihin voi luottaa.
Olin hyvin tyytyväinen, että asia sovittiin.
Mutta jälkeenpäin ajateltuna olin naiivi.
En ollut tietoinen monimutkaisuuksista.
PERHEEN KIVULIAS TAISTO
Sopimuksessa tuli ilmi ongelmia,
ja sisaret olivat tyytymättömiä tiettyihin asioihin.
Rahoista alettiin kysellä.
Meitä puhuteltiin kuin lapsia.
Meitä huoletti, miten yhtäkkinen raha -
vaikuttaisi sisariin.
Disney -
halusi rahojen menevän rahastoon.
Minun tehtäväni oli varmistaa, että rahoille luotiin kunnollinen rahasto,
josta osaavat ihmiset huolehtivat.
Meillä oli kirjanpitäjä,
Glenn Dean, jolla oli taloudellista osaamista.
Meillä oli Nick Motsatse, joka huolehti rojaltivirrasta,
ja sitten minä, koska olin yhteydessä perheeseen.
Jutun kasvaessa ja Disneyn varojen tultua kuvioon -
eteläafrikkalaiset uskoivat miljoonien dollareiden -
tulovirtaan tapauksen johdosta.
Sisaret uskoivat alusta saakka -
olevansa loppuelämänsä miljonäärejä.
Odotuksia oli vaikeaa suitsia. Sanoisin, että jopa mahdotonta.
Kielimuuri toi myös vaikeuksia,
ja ainoa rahastonhoitajista, joka osasi heidän kieltään,
oli Nick Motsatse.
Varmistimme, että tulkkeja käytettiin.
Hanro Friedrichin kuljettaja -
oli zulu, ja hän toimi tulkkinamme.
Varmistin, että keskustelunaiheet sopivat heille ja että jos kysymyksiä oli,
he viittaisivat välittömästi,
jotta asiat olivat kaikin puolin selkeät.
Kesti kauan, ennen kuin he saivat rahat,
sillä rahasto ei voinut maksaa heti sopimuksen jälkeen.
Se ei ilahduttanut rouvia,
ja silloin luottamus -
oli heikoissa kantimissa.
Kun rahasto avattiin, emme ymmärtäneet sitä.
Olomme ei ollut hyvä.
Minua pyydettiin rahastoon, mutta kieltäydyin, sillä en ollut sellainen.
En halua istua kokouksissa.
Olisin ollut pettymys.
Mukana oli minua osaavampia tahoja:
maan hallitus, Music Rights Organization -
ja yksi maan suurimmista lakifirmoista.
Vaikka perhe ei saanut yhtä paljon rahaa kuin odotti,
sitä on tarpeeksi muuttamaan heidän elämänsä.
Petin heidät.
Niin tein.
En ole nähnyt Lindan tyttäriä lähes kymmeneen vuoteen.
En tiedä, millaisen vastaanoton saan.
Jos minua pidetään pahiksena...
Draama on jatkunut nyt 77 vuotta.
Toivottavasti se selviää ennen kuolemaamme.
KYMMENEN VUOTTA SOPIMUKSEN JÄLKEEN
Olen käynyt Sowetossa koko ikäni.
Kävin täällä vanhempieni kanssa.
Toimme palvelijat matkatavaroineen tänne, kun he lähtivät lomille.
Missä on Madeline Peces Street?
Hyvä on.
Se ei ole tämä.
Vuoden 1976 kansannousun jälkeen -
lapset huusivat valkoisen ihon nähdessään: "Kohde!"
He yrittivät kivittää meitä.
Siitä lähtien tullessani Sowetoon -
olen tuntenut itseni hieman jännittyneeksi.
Se on tarina valkoisesta vainoharhaisuudesta.
Se siitä.
Minun pitäisi muistaa, missä olen,
sillä tämä näyttää tutulta.
Linda-illallinen.
Sitten nukkumaan.
Siitä on pitkä aika.
-Tiedättekö, miksi olen täällä? -Emme.
Olen pahoillani.
Viime kerralla olin jo vanhentumassa. Olin harmaa -
ja yritin aloittaa uutta elämää.
Olen pahoillani, ettette ole vieläkään onnellisia -
ja että tämä on yhä käynnissä.
Paljoa ei ole muuttunut. Asiat ovat yhä samoin.
Asia junnaa paikoillaan.
Meillä on kysymyksiä, sillä meillä on oikeus tietää asioita.
Paljonko alun perin maksettiin, paljonko tuhlattiin -
ja mitä tapahtuu tulevaisuudessa?
Ettekö saaneet alusta alkaen kirjanpitotietoja siitä,
paljonko rahaa tuli ja paljonko sitä meni?
Olisi mukavaa saada kyseiset tiedot -
rahaston alusta saakka. Rahastoon emme pääse käsiksi.
Vuoden 2006 alussa -
minun piti keskustella äitisi ja tätiesi kanssa sopimuksesta ja selittää heille se.
Sen piti olla käteissopimus.
Hanro työskenteli vuodesta 1999 ilmaiseksi.
Hänen piti saada 20 %,
ja loppujen piti tulla jälkeläisille.
Sitten yllättäen -
jokin muuttui ja saimme suuret oikeudenkäyntikulut.
Kulttuuriministeriön piti maksaa ne,
mutta saimmekin yhtäkkiä maksuvaatimukset -
Owen Deanilta ja kahdelta muulta asianajajalta, joiden nimiä en muista.
Yritin kieltää heitä, luotin heihin.
"Saatte meidät..." Mukana oli paljon valkoisia miehiä.
He saivat meidät näyttämään varkailta.
Muistatteko,
kun lehdessä luki "viimein oikeutta Solomon Lindalle"?
Ja "viimein teimme jotain oikein".
Niin ei voi sanoa ja lopulta kohdella ihmisiä kuin lapsia.
"Ette saa tietää totuutta."
He veivät rahaa sopimuksesta.
He veivät rahat, joista puhut.
Niinkö?
Tiesimme Hanron kuluista.
Emme tienneet kaikkien muiden työntekijöiden kuluista.
Tiesimme vain Hanrosta, jonka kanssa aloitimme.
He eivät edes kertoneet meille,
kuinka paljon veisivät.
He pitivät meitä hölmöinä.
Näimme kyllä tapahtumat,
muttemme voineet niille mitään.
Saimme kaikki tietenkin palkkion työstämme.
Mutta ei meidän puoleltamme kukaan rikastunut.
Sillä selvä.
Aivan sama kuinka paljon selitän. Kun rahaa liikkuu,
minun on selitettävä taas.
Aina uudelleen ja uudelleen.
Sanon tämän suoraan.
Meitä on syytetty pitkään -
rahojen huonosta hallinnasta ja niiden tuhlaamisesta,
mutta olemme antaneet heille suuria summia.
Kerran yksi sisarista soitti -
haluten lisää rahaa.
Kysyimme, mitä hän oli tehnyt summalle, jonka olimme juuri antaneet.
Hän vastasi juoneensa sen.
Rahoja törsättiin, kulutettiin väärin -
ja joskus ne katosivat jäljettömiin kuukauden parin jälkeen.
21. KESÄKUUTA 2009
"Jos heiltä kysyy, mitä rahoille tapahtui,
ne tuhlattiin alkoholiin.
Tyttäret kohtelevat itseään kaltoin", Owen Dean sanoi.
Kutsuuko Owen meitä tuhlarijuopoiksi?
Onko hän käynyt kodeissamme tai lapsuudenkodissamme?
Hän ei edes tiedä, missä asun.
Se on outoa,
sillä olen ainoa, joka juo. He eivät juo.
He toivat meille alkoholia ja käskivät nauttia rahoistamme.
Nyt he kutsuvat meitä juopoiksi.
Emme ole aina humalassa.
Kun ihmissuhteet katkeavat,
kaikkia osapuolia syytellään.
Jonkun on oltava syypää.
Minulla ei ole mitään perhettä vastaan.
Tein parhaani -
enkä tehnyt mitään, mikä olisi satuttanut heitä.
Henkilökohtaisella tasolla -
en halunnut tuomita heidän rahankäyttöään.
Olin hyvin selkeä omassa kannassani,
ettei se kuulunut minulle.
Mutta kuka meitä kutsui parhaiksi oppaiksi?
En ole talousneuvoja.
Tein päätöksen irtisanoutua, päivää tai aikaa en muista,
mutta se oli oikein tehty.
Perhe toi Nickin tilalle erään perheenjäsenen.
En voinut puuttua siihen sen kummemmin.
Irtisanouduin.
Teimme tehtävämme, Hanro ja minä.
He halusivat meidän tilallemme muita, etenkin mustia.
He eivät luottaneet meihin,
ja minä jätin mielihyvin tehtäväni muille -
sillä sain tarpeekseni.
Kun oli aika puhua rahasta, he irtisanoutuivat.
Kuinka paljon sitä oli?
Se vaivaa meitä.
Meille ei voi kertoa, kuinka paljon saimme rahaa.
Nyt ollessamme riidoissa -
he haluavat leijonanosan.
Isällämme ei ollut mitään. Hän kuoli köyhänä.
Haluamme totuuden.
Vasta sitten tarina saa päätöksensä.
Minulle tärkeintä tässä on se,
että yritin järjestää tilanteen,
jossa kerrankin valkoiset eteläafrikkalaiset -
tekisivät jotain hyvää.
Ikävää ajatella, että se saavutus viedään minulta.
Emme ymmärrä toisiamme.
En puhu zulua, kaksi heistä ei puhu englantia.
Kirjanpitotermit ovat periaatteessa mahdottomia kääntää.
Se luo hyvän kasvualustan ikäville epäilyksille.
Toivottavasti tälle on rehellinen selitys -
ja saamme viimein vastaukset kysymyksiin.
Tähän mennessä kaikki ovat olleet varsin vältteleviä.
He eivät voi kertoa kaikkea,
sillä vuoden 2006 sopimuksen perusteella tietyistä asioista ei saa puhua.
On aloitettava Owen Deanista.
Owen oli laivan kapteeni.
Hän oli rahaston alkuunpanija.
Jos joku kykenee -
vakuuttamaan muut osapuolet pelaamaan avoimin kortein,
Owen kykenee.
-Huomenta, Rian. -Mitä kuuluu?
Istu toki.
Koko homma on hajonnut käsiin.
Lindan tyttäret väittävät,
etteivät ymmärrä tapahtumia.
Heillä on rahaa, mutta he eivät tiedä, saivatko kaiken.
Kukaan ei vastaa rehellisesti.
-He eivät puhu englantia. -Kuule.
Tämä on erityisen monimutkainen tapaus.
Vain muutama asianajaja todella ymmärtäisi tapauksen.
Kuinka heidän voi olettaa ymmärtävän tätä?
Se on mahdottomuus.
Voi olla, että tyttäret käyttävät minua hyväkseen.
He voivat tietää enemmän kuin väittävät.
Tai ehkä rahastonhoitajilla on salattavaa.
Epäilen.
En usko niin olevan.
Jos rahoja ei ole seurattu kunnolla,
tilanne on ikävä. Juuri sitä halusin välttää.
Ehkä tyttäret kuvittelevat ongelmat omissa mielissään.
On sanottava, että rahastonhoitajat tekivät työnsä ilmaiseksi.
Tytärten on pidettävä mielessä,
että moni antoi kaikkensa heidän puolestaan.
Teimme sen, koska se oli sen arvoista,
joten rehellisesti sanottuna odottaisin hieman enemmän kiitollisuutta.
He käyttävät sinua hyväkseen.
He yrittävät viedä huomion -
osaamattomuudestaan asioidensa suhteen.
Se on epäreilua, koska olet auttanut heitä valtavasti.
Minusta vain totuus vapauttaa meidät.
Jollemme pelaa avoimin kortein,
ongelma ei poistu.
Olen samaa mieltä.
Autan mielelläni ihmisiä tekijänoikeusasioissa,
sillä se on alaani, mutta älä pyydä minua -
työskentelemään alalla,
josta en tiedä mitään. Se ei käy laatuun.
Sanotaan,
että jokainen tapauksen asianajaja on tiennannut erittäin hyvin.
Sanooko Owen, että on itsekäs -
ja laittaa omat tarpeensa edelle?
Ei hän niin sanoi. Millainen asianajaja niin tekee?
Tosin hän on paras tekijänoikeusasianajaja -
ainakin tässä maassa. Hän on alan huippu.
Palveluista halutaan aina maksu.
Sen todellisuuden kanssa on elettävä.
Mistä siis voin valittaa?
Se on epäreilua, mutta toisaalta -
ilman Owenia emme olisi päässeet minnekään.
MAALISKUU 2018
Kuukausia on kulunut.
Perhe antoi meille muutaman pankkitilin,
ja kävin läpi kaikki mahdolliset tiedot.
Tein muutaman laskutoimituksen, eikä rahaa ole lähtenyt luvatta.
Tiedoissani on puutteita, eikä kaikkia tilitietoja ole.
Ihmisenä, joka kaipaa totuutta,
sanoin: "Ikävä tuottaa pettymys perheelle."
Heidän väittämistään petoksista ei ole jälkeäkään.
Tämä ei ole rikostarina, vaan tarina väärinkäsityksestä -
ja suurista odotuksista. Kenties historiamme tähden -
tämä oli odotettavissa.
Etelä-Afrikka on maa,
jossa rodut eivät tunne toisiaan eivätkä luota toisiinsa -
ja jossa kaikista riidoista -
tehdään helposti rotuongelma.
Koko tapaus oli täynnä symboliikkaa maalle,
joka oli ollut historian häviäjien puolella pitkän aikaa.
Yritämme yhä ryömiä tämän kaiken väärinkäsityksen keskellä.
Mitään tässä maassa ei ole ratkaistu tai anteeksiannettu.
Syvä katkeruus on vanha.
Tällaiset asiat ovat mukanamme päivittäin.
Ne puhuttelevat kaikkia maan asukkaita.
Fakta oli yksinkertainen.
Mies kirjoitti sen laulun.
Hän lauloi mikrofoniin melodian, jolla tienattiin 16 miljoonaa dollaria.
Tämä ei ollut lopputulos,
jota minä tai perhe toivoimme,
mutta tämä oli parempi kuin häviö.
SOPIMUS VANHENTUI 31. JOULUKUUTA 2017.
ELOKUVANTEKIJÖIDEN TUTKIMUKSEN MUKAAN -
JOKAINEN TYTTÄRISTÄ SAI ALLE 250000 DOLLARIA SOPIMUKSEN AJAN.
TYTTÄRET EIVÄT OLE VAATINEET ENEMPÄÄ ROJALTEJA -
MISTÄÄN ISÄNSÄ LAULUN VERSIOSTA -
PAITSI PIENIMMISSÄ AFRIKAN MAISSA.
NIIDEN OIKEUKSIEN OMISTAJUUS ON YHÄ AMERIKKALAISILLA.
Tekstitys: Minea Laakkonen